Vyhľadávanie v online časopise
Online časopis
Vlastníctvo miestnych a účelových ciest
Dátum: Rubrika: Poznatky z praxe
Oblasť vlastníctva pozemných komunikácií, konkrétne miestnych a účelových ciest, dlhé roky nepútala špeciálnu pozornosť a bola z hľadiska štátu a samospráv dlhodobo zanedbávaná. V poslednom období sa dostáva do povedomia odbornej aj laickej verejnosti, a to predovšetkým v súvislosti s parkovacou politikou miest a obcí.
Miestne cesty sú v zmysle § 3d ods. 3 zákona č. 135/1961 Zb. o pozemných komunikáciách (cestný zákon) v z. n. p. (ďalej len "cestný zákon") vo vlastníctve obcí a účelové cesty môžu byť vlastníctvom akejkoľvek právnickej či fyzickej osoby (§ 3d ods. 4 cestného zákona). Toto chápanie vlastníctva bolo do právnej úpravy zakomponované v rámci novely cestného zákona č. 160/1996 Z.z. s účinnosťou od 1.7.1996.
V tejto súvislosti vznikla otázka, či sa zákonom zmenilo vlastníctvo miestnej cesty, ktorú do účinnosti novely nemala obec vo svojom vlastníctve. De facto teda vznikla otázka, či je po 1.7.1996 možné miestne cesty naďalej považovať za miestne cesty. Uvedený problém vznikol tým, že novela nemala žiadne prechodné ani iné ustanovenia, ktoré by danú vec riešili.
K danej veci sa v Českej republike vyjadril Nejvyšší správní soud (u našich západných susedov vznikol totožný problém), podľa ktorého ak bola pozemná komunikácia miestnou cestou pred účinnosťou novely, tak ňou zostáva aj po jej účinnosti, avšak za predpokladu, že spĺňa všetky požiadavky podľa novej právnej úpravy (uznesenie rozšíreného senátu Nejvyššího správního soudu ČR z 29.1.2014 sp. zn. 9 As 15/2012-27).
Pozemná komunikácia teda prestala byť miestnou cestou po 1.7.1996 v prípade, ak neprešlo jej vlastníctvo na obec. Uvedené uznesenie Nejvyššího správního soudu Českej republiky je relevantné aj v podmienkach Slovenskej republiky.
Vlastníctvo miestnej cesty nám odhaľuje nedokonalosť právnej úpravy. Podľa gramatického výkladu § 4b ods. 1 cestného zákona by verejné priestranstvo nemuselo nutne byť vo vlastníctve obce a napriek tomu mohlo byť miestnou cestou za splnenia ostatných podmienok. Definícia verejného priestranstva v zmysle § 2b zákona o obecnom zriadení taktiež umožňuje súkromné vlastníctvo verejného priestranstva. Ustanovenie § 3d ods. 3 cestného zákona však stanovuje, že miestne cesty sú vo vlastníctve obcí s výnimkou tých pre cestnú nemotorovú dopravu.
______________________________
Z uvedeného vyplýva, že verejné priestranstvo slúžiace pre motorovú dopravu musí byť vo vlastníctve obce. Sme však toho názoru, že vo vlastníctve obce musí byť aj miestna cesta pre nemotorovú dopravu. V opačnom prípade dospejeme k absurdným prípadom, napr. obec je správcom cudzieho majetku, zodpovedá za škodu ako správca komunikácie, obec môže vyvlastniť pozemok pod miestnou cestou, ktorú ani nevlastní (samotnú miestnu cestu však vyvlastniť nemôže), obec má povinnosť opravovať miestnu cestu, a teda zhodnocuje cudzí majetok a pod.
______________________________
Z uvedených dôvodov obce ani nepočítajú s možnosťou zaradenia verejného priestranstva do siete miestnych ciest bez jeho vlastníctva, detto platí pre cestnú nemotorovú dopravu. Ide o nedokonalosť právnej úpravy, keďže z hľadiska verejného záujmu v týchto prípadoch postačuje, aby tieto komunikácie boli verejnými účelovými cestami, nakoľko aj pri tomto druhu pozemnej komunikácie je nevyhnutné všeobecné užívanie. Právna úprava pritom bola v minulosti nastavená správne, keď boli miestne cesty výlučne vo vlastníctve obcí až do roku 2018. Dlhú dobu (1999 - 2018) bol účinný zákon, ktorý dokonca používal pojem verejné priestranstvo tak ako dnes, na druhú stranu § 3d ods. 3 predpokladal výlučné vlastníctvo obce.
V roku 2018 prišlo k zmene, ktorá postráda logiku, z dôvodovej správy vyplýva, že zmena sa realizovala z dôvodu budovania cyklotrás:
V súvislosti s rozvojom cyklistickej dopravy a budovaním cyklotrás na území obcí je potrebné upraviť vlastníctvo nemotorových miestnych komunikácií, ktorými sa rozumejú predovšetkým cyklotrasy a chodníky. Na rozdiel od miestnych komunikácií pre motorové vozidlá, ktoré sú vo vlastníctve obcí, vlastníkom nemotorových miestnych komunikácií môže byť viacero subjektov, a to štát, samosprávny kraj, obec, prípadne iná fyzická osoba alebo právnická osoba.
______________________________
Ide o problematickú novelu, ktorú je potrebné vrátiť do predošlého stavu, pričom pre cyklotrasy je potrebné ustanoviť, že sú buď miestnymi cestami IV. triedy, alebo verejnými účelovými cestami, čo mimochodom vyplýva už z aktuálneho znenia cestného zákona a jeho vykonávacieho predpisu. V článku preto pracujeme s konštruktom, že miestne cesty sú výlučne vo vlastníctve obce.
______________________________
Vlastníctvo pozemných komunikácií je úzko späté s pozemkom, na ktorom sa pozemná komunikácia nachádza, avšak kvôli neuplatňovaniu zásady superficies solo cedit je možné mať odlišnú osobu vlastníka pozemku a stavby na pozemku [§ 120 ods. 2 zákona č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník v z. n. p. (ďalej len "Občiansky zákonník")]. V našom prípade môže byť odlišný vlastník alebo dokonca niekoľko vlastníkov pozemku a odlišné vlastníctvo miestnej alebo účelovej cesty.
Tento pohľad na vlastníctvo spôsobuje obciam enormné problémy, nakoľko pozemné komunikácie sa nezapisujú do katastra nehnuteľností. Z hľadiska občianskoprávneho je takouto stavbou nehnuteľnosť spojená so zemou pevným základom (§ 119 ods. 2 Občianskeho zákonníka).
Definičným kritériom je v tomto prípade spojenie so zemou pevným základom, bližšiu definíciu v Občianskom zákonníkunenájdeme, preto treba hľadať podporné ustanovenia v zákone č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku (stavebný zákon) v z. n. p. (ďalej len "stavebný zákon")
1)
, avšak z občianskoprávneho hľadiska sa musíme uspokojiť s týmto jediným definičným kritériom stavby.Zo stavebného (administratívnoprávneho) hľadiska je miestna a účelová cesta inžinierskou stavbou [§ 43a ods. 3 písm. a) stavebného zákona], ktorá je jedným z druhov stavby ako takej (okrem toho poznáme ešte pozemné stavby) (§ 43a ods. 1 stavebného zákona). Z uvedeného je zrejmé, že miestne a účelové cesty nie sú súčasťou pozemku v prípade, ak sú so zemou spojené pevným základom.
Vývoj judikatúry
Predmetnej problematike sa dôsledne venovala aj česká judikatúra, ktorá spojenie so zemou pevným základom charakterizuje tak, že vec nesmie byť oddeliteľná od zeme bez toho, aby prišlo k jej porušeniu, a spojenie musí odolať prírodným vplyvom (nález Ústavního soudu ČR zo 6.5.2003 sp. zn. I. ÚS 483/01).
Česká judikatúra sa spočiatku uberala nesprávnym smerom, keď v roku 1999 ustanovila, že pojmy diaľnica, cesta, miestna alebo účelová cesta
predstavujú určitú kvalitu pozemku, sú názvami pre druh pozemku a predstavujú určité stvárnenie či spracovanie povrchu pozemku. Nemôžu tým pádom byť súčasne pozemkom a stavbou v občianskoprávnom zmysle ako dve rozdielne veci, ktoré by mohli mať rozdielny právny režim alebo osud
(rozsudok Nejvyššího soudu ČR z 26.10.1999 sp. zn. 2 Cdon 1414/97).V tomto prípade išlo o spevnenú plochu parkoviska o hrúbke 22 centimetrov. Podobné závery vyslovil Nejvyšší soud ČR aj v ďalších prípadoch.
2)
Opieral sa v odôvodnení aj o to, že pozemné komunikácie sú len druhom pozemku podľa katastra.V Slovenskej republike je ním kód využívania spôsobu pozemku č. 22 podľa prílohy č. 2 vyhlášky č. 461/2009 Z.z. Úradu geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky, ktorou sa vykonáva zákon č. 162/1995 Z.z. o katastri nehnuteľností a o zápise vlastníckych a iných práv k nehnuteľnostiam (katastrálny zákon). Podľa tohto kódu ide o pozemok, na ktorom je postavená inžinierska stavba - cestná, miestna a účelová komunikácia, lesná cesta, poľná cesta, chodník, nekryté parkovisko a ich súčasti.
______________________________
Tento názor je však prekonaný, keďže nie je možné dôvodiť podzákonným právnym predpisom ako predpisom nižšej sily v prípade, keď zákon (Občiansky zákonník a cestný zákon) ustanovuje zreteľne, čo je stavba a čo je pozemná komunikácia. Kód pozemku ako taký nie je rozhodujúcim údajom na posúdenie, či sa na pozemku nachádza alebo nenachádza pozemná komunikácia, rozhodujúci je stav podľa cestného zákona, t.j. či je pozemná komunikácia napr. zaradená do siete miestnych ciest alebo či spĺňa znaky účelovej cesty.
3)
______________________________
V roku 2006 prišlo ku korekcii a Nejvyšší soud ČR pripustil možnosť, že diaľnica, cesta a miestna cesta môžu byť samostatnou vecou, nie však účelové cesty (rozsudok Nejvyššího soudu ČR z 11.10.2006 sp. zn. 31 Cdo 691/2005).
V praxi však takýto výklad spôsobuje absurdné prípady, keď sa miestna cesta vyradením stane účelovou cestou a zároveň tým pádom môže zmeniť aj vlastníka z obce na súkromnú osobu. Vyradením miestnej cesty zo siete by teda vzniklo vlastnícke právo k účelovej komunikácii ako súčasti pozemku a zo stavby by sa stala len súčasť pozemku. Možný je aj opačný scenár, pri ktorom sa zaradením účelovej cesty do siete miestnych ciest vytvorí nová vec.
Prielom nastal v roku 2009, kedy Nejvyšší správní soud ČR uviedol, že
pre posúdenie otázky, či je účelová cesta stavbou spojenou so zemou pevným základom, t.j. samostatnou nehnuteľnou vecou, alebo či je súčasťou pozemku, na ktorom sa nachádza, sú rozhodujúce rovnaké kritériá ako v prípade iných pozemných ko
Pre zobrazenie článku nemáte dostatočné oprávnenia.
Odomknite si prístup k odbornému obsahu na portáli.
Prístup k obsahu portálu majú len registrovaní používatelia portálu. Pokiaľ ste už zaregistrovaný, stačí sa prihlásiť.
Ak ešte nemáte prístup k obsahu portálu, využite 10-dňovú demo licenciu zdarma (stačí sa zaregistrovať).
Bezplatný odpovedný servis pre predplatiteľov
Vaše otázky môžete zadať na www.otazkyodpovede.sk.
Vydanie Právo pre ROPO a obce 6/2024
![6/2024](/mediagallery/aprs_system/image/magazin_vydanie/types/D1/1591.jpg)